Nové poviedky dvojnásobného finalistu ceny Anasoft litera Richarda Pupalu
„Na poviedkach som robil niekoľko rokov a práve v tomto koronovom roku dozrel čas, aby uzreli svetlo sveta. A o čom budú? Mňa zaujímajú ľudia a vzťahy medzi nimi. Možno to znie ako klišé, ale tak to jednoducho je,“ hovorí Pupala o novej zbierke.
Jeho trinásť poviedok treba zažiť. Príbehy sú povedomé, a predsa šokujúce. Preniknú hlboko a zasiahnu presne. Na dreň odhalia to škaredé a temné, pred čím urputne zatvárame oči a unikáme. A zaplavia zvláštnou krásou, nostalgiou, vôňou pokosenej trávy, detstva a vecí, ktoré sme si už dávno zabudli všímať. Pretože takí sme, krásni aj škaredí, úžasní aj hrozní zároveň... Ženy aj muži, zvieratá.
Autor nadväzuje na svoje dve predchádzajúce zbierky – realistické Návštevy (2014) a strašidelno-fantazijný Čierny zošit (2017). Obe boli nominované na Anasoft Literu. „V knihe je niekoľko poviedok, ktoré sú mi blízke, alebo mám pocit, že sa mi vydarili, ale neviem a ani nechcem medzi nimi robiť hitparádu. Páčia sa mi všetky a hlavne sa mi páči obálka,“ dopĺňa Pupala. O dizajn minimalistickej obálky sa postaral Roman Juhás, zdobia ju diery, akoby prepálené cigaretou. Motív, ktorý sa v knihe objaví.
Kniha bola do sveta uvedená online krstom, ktorý moderovala aktuálna laureátka Anasoft Litery Alena Sabuchová, krstným otcom bol spisovateľ Marek Vadas, ktorý získal túto cenu v roku 2007. „S Rikim sa poznáme tridsať rokov, často sme sa rozprávali o našich obľúbených autoroch a knihách,“ hovorí krstný otec. „Keď som si prečítal jeho novú knihu, cítil som sa rovnako, ako pri čítaní mojich obľúbených autorov.“
Alenka Sabuchová praje knihe veľa čitateľov „lebo si to zaslúži,“ uviedla. „Páči sa mi, že aj keď sú poviedky malé rozsahom, autor v nich dokázal vykresliť zásadné veci. Niekedy bolestivé viac, niekedy menej. Myslím si, že sa nás všetkých dotýkajú. Kto bude knihu čítať, ten si isto nájde niečo, v čom sa uvidí, čo sa ho bude týkať.“
V jednej z prvých recenzií na knihu napísali v pôvodne nultom slovenskom internetovom magazíne Sieťovka, že Pupala je majstrom vo svojom fachu. „Vychutnala som si skvelý pisateľský štýl, premyslené a úderné vety, bohatosť výpovede v minimalistickom priestore. Poviedka sa rozbehne, s napätím čakáte, ako sa príbeh vyvinie, keď tu zrazu bum a je koniec. Jedna je ukončená k spokojnosti čitateľa, pri ďalšej zostanete sedieť s pohľadom upretým pred seba premýšľajúc, čo sa vlastne stalo (možno sa opätovne pre istotu vrátite k textu) a na konci niektorých sa môžu dostaviť abstinenčné príznaky vášnivého čitateľa, lebo túžba ešte chvíľu zotrvať v príbehu je obrovská a nič iné nezostáva, len si vymyslieť vlastné pokračovanie.“