Nevlastná sestra
Kniha vyvolala hneď po svojom vydaní pozitívne ohlasy. „Toto je ďalší potrebný hlas, odhaľujúci stereotypné kultúrne mýty,“ napísali v The Bulletin of the Center for Children's Books, rešpektovanom akademickom časopise, ktorý vychádza už od roku 1945. „Dievčatá takéto pocity v sebe často dusia v snahe zachovať si sympatie okolia, krása ich často stavia proti sebe.“ Publishers Weekly si tiež všíma tému preceňovania krásy: „Nový pohľad na klasickú rozprávku sa zameriava na mnohé podoby krásy, ktorá vie rozpútať nenávisť a krutosť, ale aj na silu ľudí zobrať na seba zodpovednosť za svoje osudy.“
Nevlastná sestra Isabelle mohla byť navždy šťastná – princovu lásku mala na dosah ruky. Lenže ona nie je tá krásavica, ktorá na plese stratila črievičku. Je škaredá nevlastná sestra, ktorá si odsekla prsty na nohe, aby jej do topánky vošla. Keď princ odhalí podvod, s hanbou ju vyženie. Tam, kde sa končí príbeh Popolušky, začína sa príbeh nevlastnej sestry. Isabelle sa nevzdáva. Nechce skloniť hlavu pred svetom ceniacim si iba krásu. Rozhodne sa ukázať, že je v nej oveľa viac, než si všetci myslia. Musí čeliť vlastným démonom, zmeniť svoj osud a možno dokonca predefinovať samotnú predstavu o kráse. Každý má právo dostať šancu. No môže škaredé dievča žiť šťastne až do smrti?
Jennifer Donnelly vyštudovala anglickú literatúru a európske dejiny na universite v Rochesteri a k písaniu mala vždy blízko. Aktuálne žije v Hudson Valley v štáte New York s manželom, dcérou a dvomi záchranárskymi psami. Je autorkou trinástich románov, za ktoré získala množstvo ocenení, medzi inými rešpektovanú Printz Award. V knihe Nevlastná sestra si za hlavnú postavu vybrala „záporáčku“, ktorá v pôvodnej rozprávke Popoluške pekne znepríjemňovala život. Snaží sa vidieť svet jej očami a pochopiť jej správanie. Prečo? „Mám slabosť pre rozprávkových zloduchov,“ hovorí Jennifer Donnelly. „Aj darebáci sú veľmi ľudskí: sú sebeckí, netrpezliví, nahnevaní. Riadia sa svojimi chúťkami, sú príliš hlasní, príliš dotieraví. A chcú veci, ktoré by nemali mať – prestíž, paláce, moc...“
Donnelly sa napokon podarilo vykresliť sympatickú postavu. „Isabelle je zničené, ale nie nenapraviteľné dievča so srdcom bojovníka,“ zhodnotili v Bookliste. „Príbeh od držiteľky Printzovej ceny preniká až do srdca.“ Kirkus vo svojej recenzii pridáva: „Isabellina emotívna, no víťazná cesta sebapoznania dokazuje, že krása môže byť omnoho viac, než len pekná tvár. Je to dychtivo vzrušujúca a absolútne uspokojujúca rozprávka.“